,,...A nőket jobban sújtja a tanult tehetetlenség. És ennek a hátterében az van, hogy körülbelül, amikor a pici lányok és kicsi fiúk nőnek, (...) a kislányoknak jobb soruk van az első 6-7 évben, mert olyan természetesen abajgatják őket, dédelgetik, a szükségleteiket, jaj hát sír, gyere, puszi-puszi…
Az első 6-7 évben azonban a fiúknak egy kicsit nehezebb helyzete van, mert már az apák is, és az anyák is ránéznek a fiúkra: … Anyámasszony katonája, hát szedd már össze magad… 4 éves, hogy szedje össze magát?
(...)Tehát az első 6-7 évig nőnek lenni kicsit könnyebb a családban, mint a fiúnak. Igen ám, de az iskolás kor beköszöntével azonban fordul a kocka, és akkor már azt mondják:… na, most már nagyfiú vagy, te már egyedül mehetsz az iskolába… Verekedtél az osztálytársaddal? Kérdi az apa. És nyertél? Tehát, ha szabad így mondani, a fiúk kapnak egy nagyobb cselekvési szabadságot, általában a mi világunkban. A lányokat azonban el kezdik jobban korlátozni… segíts a kistestvérednek, ne kiabálj, legyél együtt érző, hogy tudsz ilyen önző lenni…? Tulajdonképpen indirekt módon ez a cselekvésnek a cselekvőképességnek a korlátozását jelenti. Nem kap megerősítést abban, hogyha ő kifelé úgy nagyon menne és mondjuk úgy meg akarna verekedni, ugye? Hogyha egy lány megverekszik az osztályban valakivel… Az én lányom? Hát te hogy hogy verekszel? Hát, na ezt nem gondoltam, hittem volna… hogy a fiam verekszik az rendben, van, de te? Hogy jutottunk ide? Tehát sok, sok példát lehetne hozni, tulajdonképpen ebből a szempontból a lányok sorsa 6-7-8 éves kortól kezdve ilyen értelemben rosszabbra fordul: több szabályt kapnak, több korlátot, kevesebb bátorítást. "
Информация по комментариям в разработке